Ne zakopati dar Kad znanje postane služenje

Dugo sam razmišljao o tome kako napraviti portal posvećen svojem trčanju. Ideja je postojala, ali nikako nije dobivala pravi oblik. Onda sam Viti izradio portal „Od jezera do mora” i, promatrajući kako se ondje počinju slagati njegove fotografije, ribolovni doživljaji i priče, jednostavno mi je kliknulo: sada sam ja na redu.

Sada sam ja na redu

Ta misao nije značila da želim napraviti prostor u kojem ću samo bilježiti kilometre, rezultate i osvojene vrhove. Trčanje je važan dio mojega života, ali nije odvojeno od molitve, obitelji, rada, prirode i svega onoga kroz što me Bog oblikuje.

Postalo mi je jasno da ne želim napraviti samo portal o trčanju. Želio sam stvoriti mjesto na kojem će se susresti ono što živim: vjera i svakodnevica, tijelo i duh, usponi i tišina, fotografija i riječ, znanje i služenje.

Tako je počeo nastajati portal „U tišini Njegova pogleda”.

Što sam učinio s onim što mi je povjereno?

Dok sam razmišljao o njegovu nastanku, vraćala mi se Kristova prispodoba o talentima. Gospodar svojim slugama povjerava različite iznose, a po povratku ih ne pita jesu li primili jednako. Pita ih što su učinili s onim što im je bilo povjereno.

Jedan je sluga svoj talent zakopao. Sačuvao ga je, ali ga nije upotrijebio. Nije ništa izgubio, ali nije ni dopustio da dar donese plod.

„Valjaš, slugo dobri i vjerni! U malome si bio vjeran, nad mnogim ću te postaviti!”
Mt 25,21

Godinama sam učio programirati, oblikovati podatke, graditi složene sustave, rješavati probleme i pretvarati nečiju zamisao u funkcionalan digitalni prostor. To je moj posao, ali je istodobno i dar koji mi je povjeren.

Radio sam na velikoj B2B platformi Optinova Marketplace, projektu ready2LOOP, HRN4You – softverskom rješenju za upravljanje i zaštitu digitalnih dokumenata – te na Injigu, gdje je tehnologija stavljena u službu ignacijanskih duhovnih vježbi.

Svaki od tih projekata tražio je drukčiji način razmišljanja, ali svaki me učio sličnim stvarima: strpljenju, preciznosti, odgovornosti, razumijevanju potreba drugih ljudi i sposobnosti da se velik problem razdijeli na male, rješive korake.

Danas vidim da ti projekti nisu bili samo reference u poslovnom portfelju. Bili su škole kroz koje se moj talent razvijao.

Napraviti svoje najbolje djelo

Kada sam počeo graditi ovaj portal, nisam želio napraviti samo još jednu web-stranicu. Poželio sam stvoriti svoje najbolje djelo – ono što bi se danas često nazvalo masterpieceom.

Ne mislim pritom na savršenstvo. Ne mislim ni na spomenik samome sebi. Mislim na djelo u koje ću ugraditi najbolje što u ovom trenutku znam: godine programiranja, iskustvo oblikovanja sadržaja, fotografiju, pisanje, poznavanje tehnologije i ono što sam osobno proživio u vjeri.

Iza jednostavne stranice koju posjetitelj vidi nalaze se kôd, baza podataka, formacije, putovi, fotografije, galerije, karte, rute i mnoge male odluke. Dobar dio toga nitko nikada neće primijetiti. Tako i treba biti.

Dobar kôd ne traži da ga se gleda. Njegova je zadaća tiho nositi sadržaj, poput temelja koji se ne vidi, ali bez kojega kuća ne može stajati.

U ovome slučaju taj sadržaj nije proizvod koji trebam prodati. To su moje priče, susreti, pogreške, pitanja, usponi, molitve i iskustva kroz koja pokušavam pokazati kako Krist djeluje u stvarnome životu.

Od misli do riječi

Nisam čovjek velikih riječi. Inženjer sam i prirodnije mi je izgraditi sustav nego napisati lijep odlomak. Često znam što želim reći, ali misao najprije dođe nesređena, u nekoliko rečenica, bilježaka ili fotografija.

Zato je uređivanje tekstova postalo važan dio ovoga projekta. Vraćam se rečenicama, čitam ih ponovno, uklanjam ono što zvuči prenaglašeno i tražim riječi koje će što vjernije prenijeti ono što sam stvarno živio.

Uređivanje nije samo ispravljanje gramatike. To je oblik razlučivanja. Moram se pitati govorim li istinu, svjedočim li ili se pokušavam pokazati, služi li neki detalj poruci ili samo privlači pažnju.

Nije sve što sam doživio potrebno objaviti. Nije svaka misao koja mi dođe odmah spremna postati tekst. Neke rečenice treba izbrisati, neke ostaviti da sazriju, a neke provjeriti pred Svetim pismom, naukom Crkve i plodovima koje donose.

„Najdublja bît ljubavi je darivanje.”
sv. Edith Stein

I znanje tek darivanjem dobiva svoj puni smisao. Nije dovoljno nešto znati napraviti. Važno je komu će ono što napravim služiti.

Koristiti alate, zadržati odgovornost

Kao inženjer naučio sam služiti se svim alatima koji pomažu da se posao napravi bolje, preciznije i kvalitetnije. Zato i pri izradi ovoga portala koristim tehnologiju koja mi je dostupna: programske i grafičke alate, sustave za obradu fotografija te suvremene alate umjetne inteligencije koji mi pomažu pri oblikovanju i uređivanju tekstova.

Ne vidim smisao u odbacivanju dobroga alata samo zato što je nov. Vrijednost alata ovisi o svrsi kojoj služi i načinu na koji ga čovjek upotrebljava.

Alat, međutim, nije trčao mojim stazama. Nije stajao pred križem na vrhu planine, molio krunicu, razgovarao s mojom obitelji ni prolazio kroz moje borbe. Ne može umjesto mene vjerovati, razlučivati ni preuzeti odgovornost za objavljeno.

Iskustva, misli, fotografije i smjer dolaze iz mojega života. Tehnologija mi pomaže da ih jasnije oblikujem i prenesem, ali konačna odluka o svakoj rečenici ostaje moja.

Alat mi može pomoći pisati bolje. Ne može umjesto mene živjeti ono o čemu pišem.

Portal kao služenje

Internet je pun sadržaja. Svakoga se dana objavljuju milijuni riječi, fotografija i snimki. Velik dio toga samo povećava buku iz koje čovjek pokušava pobjeći.

Zato se često pitam ima li smisla dodavati još jednu stranicu, još jedan tekst i još jednu fotografiju. Odgovor pronalazim u svrsi zbog koje je ovaj portal nastao.

Ne želim stvarati još buke. Želim otvoriti prostor u kojem će netko barem nakratko zastati.

Možda će ga privući fotografija planine. Možda će prepoznati vlastiti umor u nekoj priči o trčanju. Možda će ga jedna rečenica podsjetiti na molitvu koju je davno napustio. Možda će otkriti da vjera nije odvojena od posla, obitelji, tijela, slabosti i svakodnevnoga života.

Portal sam po sebi ne može spasiti čovjeka. Spašava Krist. Ali portal može postati putokaz, jedan tihi poziv ili mjesto preko kojega će nekoga ponovno dotaknuti.

Ne znam koliko će ljudi otvoriti ove stranice ni koliko će tekstova pročitati. Kao čovjek koji profesionalno izrađuje digitalne sustave, dobro poznajem statistike, posjete i brojke. Ipak, uspjeh ovoga projekta ne želim mjeriti samo njima.

Ako se zbog jednoga teksta barem jedan čovjek vrati molitvi, ako jedan otac poželi biti bliži svojoj djeci, ako jedan umoran čovjek ponovno pronađe nadu ili se barem jedna duša približi Kristu, onda je ovaj portal ispunio svoju svrhu.

Ako se barem jedna duša spasi, dobro sam napravio.

Za ponijeti
Darovi koje smo primili nisu nam dani samo da od njih živimo, nego da njima služimo. Ne moramo učiniti isto niti primiti jednako, ali svatko se treba zapitati: jesam li ono što mi je povjereno razvio, darovao i stavio u službu dobra ili sam svoj talent ostavio zakopan?